bjoerna.dk Kultursociolog Bjørn Andersen post@bjoerna.dk Jyllands-Postens tegninger Version 1.5 - 14.03.2006 [version 1.0: 06.02.2006] |
![]() |
![]() |
Mange muslimer opfatter sig selv som fredselskende og er (muligvis) skeptiske ved terrorisme i Allah's navn, men 11. september, eksplosionerne i London og drabene på Theo van Gogh m.fl. fortolkes, når det kommer til stykket, på en noget anden måde af muslimer end af vesterlændinge. Dels fordi muslimer generelt føler at de vestlige nationer optræder dominerende og undertrykkende og nok kan fortjene en afstraffelse, dels fordi de ikke tænker så individualistisk som vi gør, men i højere grad kollektivistisk.
For mange muslimer er det heller ikke så vigtigt at der er identitet mellem dén der har generet én, og dén man vil hævne sig på. Det afgørende er om der er en strukturel eller »familiemæssig« forbindelse, om de ansvarlige mærker at de er blevet ramt af hævnen.
Huntington's synspunkter er gennem flere år blevet diskuteret i mange medier, og der kan findes mange bidrag på internettet og i bøger og tidsskrifter. Se evt. min kommentar i »Albanske Studier«, 2002, bd. I, s. 59-79. Jf. evt. også min skepsis over Kai Sørlander's påstand om den vestlige etiks (dvs. menneskerettighedernes) universelle mulighed, smstds., s. 90-95.
Huntington's synspunkter er blevet diskuteret på to konferencer i Tirana i Albanien i 2003 og 2004, se evt.: http://bjoerna.dk/tolerance/ og »To skridt frem? Albanien i en brydningstid«, s. 82-87. Flertallet af albanerne er muslimer, men der er også en del romerske-katolske
Kommentar: Dén pointe avisen havde, kunne den sagtens have fremført uden brug af de omdiskuterede tegninger. Avisen valgte imidlertid at indsamle og offentliggøre tegningerne for at understrege sit budskab og for at provokere læserne. Man har senere sagt at man ville udforske ytringsfrihedens begrænsninger, men at man ikke ville provokere muslimer. Det første forekommer at være troværdigt, det sidste at være tankeløst - eller snarere direkte utroværdigt; Flemnming Rose skrev nemlig således i forbindelse med offentliggørelsen:
Det moderne, sekulære samfund afvises af nogle muslimer. De gør krav på en særstilling, når de insisterer på særlig hensyntagen til egne religiøse følelser. Det er uforeneligt med et verdsligt demokrati og ytringsfrihed, hvor man må være rede til at finde sig i hån, spot og latterliggørelse. [... Vi] er på vej ind på en glidebane, hvor ingen kan forudsige, hvad selvcensuren vil ende med. [...] Derfor har Morgenavisen Jyllands-Posten opfordret medlemmer af danske bladtegneres forening til at tegne Muhammed, som de ser ham.
Her står, også når man tager det oversprungne med, sort på hvidt at man ønskede at provokere både danskere, der pålægger sig selvcensur, og muslimer, der ønsker en særstilling, og at man ville gøre det ved at tegne ikke hvad som helst, men profeten Muhammed. Man kunne have skrevet og tegnet alt muligt, der havde med selvcensur at gøre, men man valgte for effektens skyld at spille manden i stedet for at spille bolden. Efter min mening var det en provokation og det var direkte formuleret som en sådan, men provokationen var både overflødig og fejlrettet.
Man kunne - som Uffe Ellemann-Jensen skrev omkring 1.11.2005 - have kritiseret mange væsentlige ting i flere af de traditionelle muslimske samfund, kvindeundertrykkelsen for blot at nævne én af de mest åbenbare. Der er meget, der kan diskuteres og kritiseres i de muslimske lande, men hvis det skal have nogen positiv effekt, må det gøres i en fremadrettet hensigt og med omtanke. Det er svært at se idéen i at man indleder dialogen med at håne dem, man vil i dialog med. Muligvis vil avisen heller ikke i dialog med de muslimske samfund »som sådan«, men vil provokere for at »dele vandene«? I så fald er det en teknik der ikke er det samme som, men ikke desto mindre i familie med Osama bin Laden's fremgangsmåde.
Avisen havde ganske øjensynlig ikke fantasi til at forestille sig sagens videre udvikling, hverken i Danmark eller i udlandet, og den havde ikke forstået - hvad den ellers selv har skrevet om mange gange - at Danmark ikke længere er en isoleret ø, men en del af et globalt samfund, og at der derfor gælder andre spilleregler end tidligere. F.eks. at der er nogle der ikke er interesseret i at følge vesterlandske spilleregler, men er direkte interesseret i at rejse en stemning mod vesterlandsk kultur og dominans.
Det hjælper hverken os selv eller dialog-orienterede kræfter i de muslimske lande at modsætningerne skærpes, men svækker og besværliggør tværtimod mulighederne for gennem handelsmæssigt, kulturelt og politisk samvirke at styrke dialog og gensidig forståelse, og det svækker - må man formode - mulighederne for at de moderate kræfter i de muslimske lande vinder fodfæste.
Forhåbentlig dæmpes de mest ophidsede gemytter snart, men hvad der er sket synes - i det mindste i nogen grad - at bekræfte hvad Samuel P. Huntington har profeteret om the clash of civilizations, og hvis det skete er til gavn for nogen, så er det ikke dem der søger at skabe dialog, men dem der ønsker ufred og konfrontation.
Undertiden er det vejen frem at provokere andre. Men det sker temmelig tit at en provokation fører til skærpelse af modsætningerne, og således tydeligvis i dette tilfælde.
Det er dybt ironisk at dét som »Morgenavisen Jyllands-Posten« angiveligt stræbte efter - at udfordre selvcensuren - nu i en temmelig lang periode vil få det stik modsatte resultat. I stedet for at overdreven selvcensur svækkes, vil den blve skærpet, og ytringsfriheden vil tilsvarende blive svækket. Desuden må man formode at det vil blive sværere (men endnu mere nødvendigt), at udvikle dialogen mellem så forskellige kulturer som de vesterlandske og de muslimske.
Avisen indhentede - før offentliggørelsen - udsagn fra personer med indsigt; nogle af disse advarede mod en offentliggørelse, fordi det i vide kredse af Islam anses for at være helligbrøde at afbilde Muhammed. Avisen overhørte de kritiske bemærkninger, offentliggjorde tegningerne og havde efterfølgende overordentlig svært ved at forstå at der skulle være noget at undskylde, f.eks. brugte kulturredaktør Flemming Rose i TV udtrykket: Hvis vi har generet muslimer, var det ikke vores hensigt. Jo, må man sige, det var akkurat dét der var hensigten. Flemming Rose må mistænkes for at have glemt eller fortrængt sin egen begrundelse.
Tilføjelse: Dagbladet »Politiken«, der har skrevet om »Jyllands-Posten«'s indhentning af udsagn, har trukket en vigtig information tilbage, da den har vist sig at være forkert. Så vidt det nu fremgår, har »Jyllands-Posten« først modtaget advarsler efter offentliggørelsen af tegningerne.
Uanset dette og dén kritik som allerede tidligt er blevet rejst mod avisen (således af Uffe Ellemann-Jensen i kommentarer i slutningen af oktober og begyndelsen af november 2005), har avisen naturligvis ikke ansvar for alt hvad der er gjort eller ikke gjort siden da, og under alle omstændigheder skal avisens ytringsfrihed respekteres, så længe som den holder sig inden for de rammer, der er sat af Grundloven. Avisen har f.eks. ikke det mindste ansvar for regeringens handlinger og eventuelle undladelsessynder, og den har ikke noget ansvar for at der er danske muslimer der - som det foreligger - har misinformeret og manipuleret med mellemøstlige samtalepartnere. Men den kunne have handlet væsentligt mere konstruktivt i tiden fra september sidste år og frem.
Lige som avisen hævder at nogle muslimer må finde sig i at blive provokeret, således må avisen finde sig i at dén bliver kritiseret for at have udvist en skandaløst dårlig dømmekraft, for sådan er spillets regler her i landet og i et moderne sækulariseret samfund; ganske særligt når man selv har givet anledning til hele den aktuelle affære.
Kommentar: Regeringens grundlæggende holdning er der bred enighed om i Danmark og blandt ansvarlige politikere. Men det havde givetvis været klogt, hvis man havde taget dét møde, som ambassadørerne bad om, og hvis man dér var gået så langt som det var muligt for at få en dialog i stand og for, om muligt, at opnå en forståelse af regeringens standpunkt. Når man afslog mødet, var det - sådan måtte det vurderes allerede déngang - en åbenbar fejlkalkulation.
Kommentar: Måske var gruppen rejst til Mellemøsten under alle omstændigheder, men den ville ikke have haft de samme muligheder for at udnytte situationen, hvis regeringen havde taget mødet med ambassadørerne på et tidligt tidspunkt.
Ligesom »Morgenavisen Jyllands-Posten« har ytringsfrihed inden for Grundlovens rammer, har fremtrædende danske muslimer ret til at rejse til Mellemøsten for at skaffe sig støtte.
Men i dét omfang der er givet falsk besked om, hvad den danske regering mener eller om hvad »Morgenavisen Jyllands-Posten« har gjort, er det at føre falsk vidnesbyrd og må betragtes som en illoyal handling.
At en avis har handlet forkert er én ting, men det kan ikke begrunde at andre også udviser dårlig dømmekraft. Hensigten helliger ikke midlet, selv om en kristen stridsmand, jesuitten Ignatius Loyola, engang sagde det modsatte.
Kommentar: Lige nu er der vigtigere ting at forholde sig til end »Morgenavisen Jyllands-Posten« kommentar til Pundik's initiativ, men kommentaren illustrerer at avisen har svært ved at forstå situationen, og at den har en meget begrænset lyst og evne til at koncentrere sig om at give positive bidrag til en løsning af de problemer, den selv har givet anledning til.
Avisen kunne, hvis den absolut syntes at Pundik skulle kritiseres - af dén - samtidig have suppleret med forslag til hvordan man kunne komme videre på en positiv måde?
Kommentar: Der er ikke meget der tyder på at man i avisens ledelse stræber efter dialog.
Avisen anlægger en skinger og uforsonlig tone. Akkurat som man oprindeligt ønskede at provokere danskere, der pålægger sig selvcensur, og muslimer, der ønsker en særstilling, således karakteriserer man nu forfattere, der mener noget andet end avisen, som ynkelige og æreløse.
Er det en rimelig måde at diskutere på?
For min skyld kan avisen skrive hvad den vil, så længe gældende ret bliver respekteret. Men dén tvivl jeg fik i september sidste år om den redaktionelle dømmekraft og seriøsitet er blevet stærkt bestyrket.
1) Vi mener det var en tåbelighed, at JP offentliggjorde de omstridte tegninger af profeten Muhammed. Vi er opmærksomme på at mange muslimer mener at en sådan offentliggørelse er udtryk for afstumpethed og religiøs chikane. Vi gør opmærksom på, at JP er én af mange danske aviser. Den er en selvstændig erhvervsmæssig virksomhed, og den har intet med den danske stat at gøre. Hvad den siger, siger den på sit eget ansvar alene, hverken på regeringens, eller på befolkningens.
2) Vi har konstateret at avisen har undskyldt at den har krænket muslimske troende ved at bringe de nævnte tegninger. Vi har også konstateret at offentliggørelsen har udløst en omfattende debat i danske aviser og medier. Offentliggørelsen har givet anledning til en voldsom diskussion i den danske offentlighed, og dén diskussion er langt fra slut endnu. Det er indlysende at der nu er brug for eftertanke.
3) Om der med offentliggørelsen er tale om overtrædelse af dansk lovgivning, kan og må den danske regering ikke forholde sig til. Det er forbudt. Alle i Danmark er forpligtet på Grundloven, regeringen, folketinget og hele befolkningen, og det er ifølge Grundloven kun vores domstole, der må dømme i sager om overtrædelse af lovgivningen. Det er alene domstolene, der må afgøre, om loven er overtrådt eller ej, hverken regeringen eller Dronningen. Domstolene skal desuden handle helt uafhængigt af regeringen, og dommerne kan ikke afsættes af regeringen. Hvis regeringen griber ind over for de danske domstole, er det strafbart.
4) Danmark er - som mange andre stater i verden - en sekulær stat med en sekulær lovgivning. Det er ikke en stat, der bygger på religiøse principper.
5) Vi vil på den givne anledning fremhæve, at der i Danmark - i overensstemmelse med Grundloven - gælder religionsfrihed. Desuden gælder at man skal respektere religiøse opfattelser, hvad enten man selv går ind for dem eller ej, og at det er forbudt at udøve religiøs diskrimination.
6) Lige som landets borgere uden hindring kan udøve deres religion som medlemmer af den danske folkekirke, således kan muslimer uden hindring udøve deres tro. Ingen anses - i overensstemmelse hermed - for at være berettiget til pålægge religiøse krav på andre. Medlemmer af folkekirken må ikke pålægge muslimer at efterleve kristne religiøse krav; det er strafbart. Muslimer må ikke pålægge medlemmer af folkekirken at efterleve muslimske religiøse krav; det er også strafbart.
7) Endvidere er det den danske stats opgave at hindre at der sker voldelige overgreb på landets borgere og gæster, hvad enten de er født i Danmark eller i udlandet. Men sker der overgreb, skal dén der begår det bringes for en domstol og dømmes efter dansk ret. Også dette er en følge af Grundloven.
8) Det gælder endelig med Grundloven at der ikke må udøves censur mod presse og journalister, og at eventuelle krænkelser og lovovertrædelser, presse og journalister måtte have begået, skal indbringes for pressenævnet eller domstolene og for dem alene.
9) Vi er - ikke desto mindre - oprigtigt kede af hvad der er sket, fordi det besværliggør dialogen mellem mennesker med forskellig kulturel baggrund, og vi opfordrer alle parter til at vende tilbage til en åben og fremadrettet dialog, hvor der udvises gensidig respekt og imødekommenhed. I Danmark kan man ikke undskylde på andres vegne. Den eneste der kan undskylde offentliggørelsen af tegningerne i Jyllands-Posten, er avisen selv, og den har undskyldt at den har krænket troende muslimer.
10) Vi anser det for uacceptabelt, at der forskellige steder i andre lande, hvor der er mange muslimer, er sket afbrænding af danske ambassader, at danske borgere er blevet chikaneret, og at dansk ejendom har lidt overlast. Dem man har angrebet har intet ansvar for tegningerne i avisen og har ingen relationer til avisen. Vi forventer at myndighederne i de pågældende lande bringer de skyldige for retten i overensstemmelse med de pågældende landes lovgivning.
Bjørn Andersen